Hej, jag heter Derren Brown.
Jag inledde min karriär i Storbritannien med en slags psykologisk magi
som med åren har väckt en djup nyfikenhet
om vad det innebär att vara människa.
Det här programmet är ett experiment i socialisation
med en ofrivillig person som inte vet att han är med i ett tv-program.
Vår fråga är enkel:
Kan vi manipuleras genom grupptryck till att begå mord?
Välkommen till The Push.
Ta telefonen och gör så som vi gick igenom.
God morgon. Bakehouse. Detta är Greg.
Detta är kommissarie Monroe från Hertfordshire-polisen.
Är det nån kvinna där runt 25
med smal kroppsbyggnad, flätat hår och en stor röd barnvagn?
Ett ögonblick.
Tack.
Ja, det är det.
Hon är en känd barnkidnappare.
Det är inte hennes barn.
Vi måste få bort henne från barnvagnen. Jag behöver din hjälp. Okej?
Okej.
Tack, Greg. Har du en mobiltelefon?
Ja.
Kan du ge mig ditt nummer?
Lägg inte på den här luren. Jag ringer din mobiltelefon också.
Jag ringer dig nu.
Hej, Greg. Det är kommissarie Monroe igen.
Prata med mig i mobilen.
Lägg den fasta telefonen jämte kaffemaskinen.
Japp.
Gå sen till kvinnan och säg att nån söker henne på den fasta telefonen.
Jag vill att du stannar vid barnvagnen. Okej?
Okej.
Tack.
Ursäkta. Nån söker dig på telefon.
Jaha.
Telefonen är där borta.
Ta barnvagnen och gå ut.
Barnet måste därifrån. Gå raka vägen ut.
Fortsätt. Gå mot huvudgatan.
Det här känns rätt udda.
Fortsätt gå.
Jag är utanför, men det här ser konstigt ut.
Jag har nåns barn. Jag gillar det inte.
Tom, du fick just en främling att stjäla ett barn.
Hur känns det?
- Det var hemskt. - Bra jobbat som fick honom att göra det.
Vi har förstås betydligt värre saker planerade.
Personen som ni såg ringa samtalet är ingen polis.
Han är en skådespelare.
Det är kvinnan i kaféet också,
och barnet var bara en docka.
Men kaféarbetaren var äkta och visste inget
förrän mina kollegor förklarade allt för honom.
- Bebisen är inte äkta. - Jag såg inte.
Jag fick panik.
Det är förvånansvärt lätt för nån att utge sig för att vara polis
och få en främling att göra nåt som de annars aldrig hade gjort.
Det här är ett extremt exempel på socialisation, att följa order
och göra nåt för att nån sa att det var rätt.
Auktoritet kan komma från en person, en grupp likasinnade individer
eller en ideologi.
Var inte för snäll.
Det kan upprätthålla samhället,
men även få folk att begå fruktansvärda saker.
Socialisation är en del av livet.
Evolutionen har lärt oss att vi är tryggare tillsammans,
men man bör vara medveten om dess faror, särskilt nuförtiden.
Mitt experiment ska undersöka hur långt man kan dra det här mänskliga attributet.
Kan socialisation användas till att få nån att knuffa
en livs levande människa till deras död?
För att iscensätta experimentet behövde jag ett team med specifika färdigheter.
Specialeffekter...
Hej, Dave.
...en stuntkoordinator...
Jag har ett projekt.
...och en besättning professionella skådespelare.
Ska vi övertyga nån att mörda nån?
Det stämmer.
Sen behövde jag en plats som imponerar.
Och en trovärdig täckmantel.
PUSH - VAD SOM ÄN KRÄVS
Hej, jag heter David Tennant. Jag stödjer Push och deras fantastiska arbete.
Experimentet äger rum
på invigningen av välgörenhetsorganisationen Push,
som besöks av VIP-gäster och rika donatorer.
Höjdpunkten är en välgörenhetsauktion.
Jag har lyckats få kändisar att spela in hälsningar.
- Jag stödjer Push. - Push gör ett fantastiskt jobb.
Det är en ny välgörenhet.
Allt förmedlar känslan av ett viktigt evenemang.
Allt är förstås en bluff.
Här finns över 50 dolda kameror.
Sjuttio skådespelare utför ett noga planerat och repeterat scenario.
Jag styr dem via hörlurar från ett dolt rum i byggnaden.
Är alla klara? Då sätter vi i gång.
72 MINUTER TILL KNUFFEN
Programmet handlar om hur vi låter andra diktera våra liv varje dag,
och farorna som det för med sig.
Där är han.
Hej. Kan jag hjälpa er?
- Matt och Chris. - Hej, jag heter Alex.
De kommer in nu, Tom.
Allt detta ska manipulera den här mannen, som inte vet att han blir filmad.
Han ska träffa arrangören på förhand och nätverka under evenemanget.
Mina herrar, hur står det till?
- Tjena, Matt. Kul att se dig. - Chris!
- Hej. - Ni ska få nåt att dricka.
Det här är Chris Kingston.
Han är en 29-årig ungkarl och chef på ett tryck- och designföretag.
Han är en alldaglig man som är relativt nöjd med sin lott i livet.
Han är en tekniknörd som säger att det bästa i hans liv är hans jobb och vänner.
Han känns inte som typen som skulle knuffa en man från ett tak.
Chris är här med sin affärspartner Matt,
som är med på experimentet och nu ska gå.
Får jag låna din telefon? Min dog.
Med sig tar han Chris telefon.
- Jag måste bara ringa hem. - Det är ingen fara.
Ja... Tack.
Vår första socialisationsstund ska strax äga rum.
Det här ska leda till att Chris blir tillsagd att knuffa nån från ett tak,
men vi börjar med lite korv.
- När vi träffades... - Ursäkta att jag stör, Tom.
Det är strul med maten. Köttkanapéerna har kommit,
men de vegetariska är av nån anledning i en annan bil.
- Hemskt ledsen. Du får ta det. - Det gör inget.
Jag vet vad vi gör.
Gör mig en tjänst, Chris. Lägg hälften av dessa där.
Så blir bra.
Vi hoppas att Chris gladeligen gör som Tom säger
med de små flaggorna som det står "vegetarisk" på.
- De där flaggorna. Sätt dem där, bara. - Menar du det?
Gör han det?
Snyggt!
Han sa inte emot. Han satte så gärna fel flaggor i korvarna
trots att han vet att de inte är vegetariska.
Det kallas att få in en fot i dörren.
Om man gör nån en liten tjänst
ökar chansen att man gör dem en större tjänst senare.
De kommer att vara dyngraka. De märker ingen skillnad.
Chris tror att han ska knyta nya affärskontakter.
I själva verket är han här för att han svarade på mitt casting-tweet.
Över 2 000 personer ansökte till mitt nya tv-program.
Bland andra Laura...
Det kändes rätt att visa upp mig och göra nåt helt nytt.
...Martin...
I mitt jobb ingår det att hjälpa folk.
Inte ta hand om dem, utan snarare förklara saker.
...Hannah...
Jag tänkte: "Varför inte söka?" Jag brukar inte göra sånt här.
...och Chris.
Jag har aldrig sökt till nåt sånt här förut. Jag är lite nervös.
24 finalister fick komma tillbaka för att fylla i några dokument,
men i själva verket deltog de i ett socialisationstest.
De tre till vänster är skådespelare.
De ska stå eller sitta när de hör det här:
Alla andra är faktiska sökanden.
De har inte fått några instruktioner förutom att fylla i formulären.
Jag och mitt team såg på i hemlighet.
Ju fogligare man är, desto mer söker man efter tecken på hur man ska bete sig.
Här ska du vara.
Fler personer ökar trycket att anpassa sig.
I det här fallet huruvida man ska stå...
...eller sitta.
De som inte följde strömmen...
...avlägsnades.
Vi får nog ta bort Amy.
Amy, följ med mig.
När platserna var fulla...
...gjorde vi oss av med skådespelarna.
Kvar har vi ett rum med människor
som ställer sig upp och sätter sig ner
trots att ingen har sagt åt dem att göra det.
Hejsan.
Hej.
De fyra som är kvar.
Hannah, Laura, Martin och Chris.
- Jag tror på honom. - Ja.
Han får det bli.
Sen sa vi till alla sökanden, inklusive Chris,
att de inte hade blivit valda till programmet, så att ingen misstänkte nåt.
Experimentet har börjat.
Chris ska träffa VIP-gästen Bernie.
Ursäkta att jag stör igen. Bernie är här.
Ska jag släppa in honom eller vill du träffa honom?
Ge oss två sekunder, bara.
- Okej. - Tack, Alex.
- Nu har du chansen. Nätverka med honom. - Absolut.
Bernie har inte bara donerat det mesta till auktionen.
- Han ska även donera fem miljoner pund. - Jaså?
Ja, så han är väldigt viktig. Vi måste hålla oss på god fot med honom.
Utan de fem miljonerna har vi inga center, och tusentals ungar får aldrig nån chans.
- Klar? - Ja.
Låt den stå. Du ska få en ny.
Ta den här, så tar jag den. Det står ett litet bord precis utanför.
60 MINUTER TILL KNUFFEN
Det står ett bord till vänster.
Ett som är tomt. Vi ställer dem där.
Här kommer Bernie.
- Bernie! - Hur står det till?
Kul att se dig!
Jag är här för att jag vill.
- Du har träffat Alex, vår vice ordförande. - Ja. Kan du flytta min bil?
- Repa den inte. - Jag ska försöka.
Bernie, den här killen är suverän på teknik. Det här är Chris.
- Jobbar du med IT? - Ja.
Ni har kanske lagt märke till att Chris inte har aftondräkt som alla andra.
Vi sa inget om att klädkoden var smoking.
Hans lediga skjorta ger honom känslan av att ha en lägre ställning än alla andra.
Vill du ha nåt att dricka?
- Vad finns det? - Vad vill du ha?
- Det finns vin, champagne... - Jag börjar gärna med champagne.
Vad bra. En nick från Tom och Chris hämtar champagnen,
vilket inte alls är hans jobb.
Gud! Ät inte den där. Tack.
Han såg Bernie ta en av korvarna.
Han sa inget, vilket innebär att han är i maskopi,
på sätt och vis, i ett litet bedrägeri med Tom.
Det är nu vi lägger grunden.
Vi börjar strax. Jag visar dig gärna runt så att du får se vad vi har gjort.
- Jag vill gärna visa dig taket. - Chris, kan du ta hans väska?
Javisst.
Det här är bara små exempel på lydnad: Felmärka mat som vegetarisk,
hämta champagne och ta Bernies väska.
Men de eskalerar efter hand, tills Chris blir tillsagd att knuffa nån från ett tak.
De är här utanför. Vi får vänta.
Planen att få hit Chris i kväll skreds till verket
strax efter att han valdes i klocktestet.
Tom, som spelar ordföranden,
tog kontakt med Chris företag för att diskutera en välgörenhetsapp.
- Tom Monroe. Jag är ordföranden. - Chris.
Välgörenheten heter Project for Urban Social Happiness,
eller Push.
Den stora nyheten är att vi nu bygger faktiska center.
Syftet med mötet var att etablera Tom som en högt uppsatt företagsledare
som lyssnade på ett affärsförslag.
Vi kan ge dig förslag A, B eller C.
A är fullt ös och hela baletten...
Han ska även bjuda in Chris till att nätverka under den stora invigningen.
Det vore kanon om ni kom till invigningen. Alla nyckelpersoner kommer dit.
Måste kila.
- Tack så mycket. - Trevligt att träffas.
52 MINUTER TILL KNUFFEN
Chris har plikttroget följt Tom och Bernie runt i byggnaden.
De är på taket för att se platsen där ungdomscentret ska byggas.
Där uppe träffar Bernie viktiga aktörer som är beroende av hans donation.
- Jag ska presentera er. - Bernie, det här är Eugene.
Eugene är chef för byggfirman.
- Hej. - Förresten, Eugene...
- Du måste träffa honom också. - Graham Dixon, ekonomichef.
För Chris sker ett litet sammanträffande.
Eugene får det att verka som om de har samma efternamn.
- Eugene Kingston. - Chris Kingston.
Sånt får en att känna samhörighet, vilket blir viktigt i slutet.
Han träffar även några tekniker som arbetar för Eugene.
Det här är Mark och Ray.
När han var där såg han Bernie klättra upp på kanten för att röka en cigarett.
Knuffa mig inte!
Det verkar konstigt och farligt, men det är viktigt
att Chris ser honom göra det och minns det senare.
- Ja, ja. - Tack.
Killarna på taket stannar där för att visa utsikten för nya gäster.
I det stora auktionsrummet lyssnar Chris på Bernie när han övar på sitt tal,
som alla strax ska lyssna på.
Jag har inga egna barn, det är sant,
men tack vare Push känns det som om jag har tusentals.
- Kan du...? - Visst.
Jag ska avsluta med ett skämt.
Vad är stort men täcker inget, och gör många barn besvikna?
- Jag vet inte. - Sluta, jag är inte klar.
Vad är stort, täcker inget och gör barn besvikna?
Min check om den saknar täckning. Det är skämtet. Han skrattar, men inte du.
Det är mitt fel. Jag avbröt dig.
Skit samma.
- Bernie, du kan samla dig på kontoret där. - Ja, gärna.
Chris, kan du lägga hans jacka och väska på kontoret?
Chris är nu totalt undergiven. Han följer order,
bär väskor och skrattar åt Bernies dåliga skämt.
Han är precis där vi vill att han ska vara för vad som komma skall.
...föremål till auktionens andra hälft. Vi säger till när det är dags.
Chris och jag tar varsitt glas.
Nej. Chris får stanna här i fall jag måste...
Nu börjar det bli konstigt för Chris.
Bernie beter sig mer och mer förvirrat tills nåt fruktansvärt händer.
- Har du sett broschyren? - Nej.
Det här ska vi sälja.
Ett viktorianskt 18-karats guldarmband, utropspris 3 000 pund.
Det kan inte stämma. Titta.
Bernie, din diktafon.
Sue, Sue...
Jag går igenom Pushs auktionskatalog.
Alla priser...
En japansk vas med handtag, 1890c, utropspris 2 000 pund!
Man kan inte ta betalt 2 000 pund.
Okej. Har de nåt reservationspris?
Det är för välgörenhet, men de kan för i helvete inte ge bort det.
Va? Jag förstår inte varför allt...
- Det är ändrat här. - Va?
- Här är utropspriset 20 000. - Det var bättre.
Och utropspriset för armbandet är 12 000.
Vad fan är det här då?
Säkert ett gammalt utkast. Jag slänger det.
Nej, jag vill... Vi tar ett snack med...
- Tom? - Tom!
Vi pratar med Tom.
Det här är nonsens. Ta med... Nej, låt det vara.
Säg till honom att det ska vara 20 000. Inte 2 000... Tom?
Ja, Bernie?
Vi tittade i broschyren, och det är en hel del som vi inte förstår.
Nu så.
Det finns två stycken. En som är rätt.
Stor japansk vas med ett utrops... Det är 2 000 och du sa att det var 20 000.
- Det var högre i den andra. - Det är 2 000 i båda. Du sa 20 000.
- Jag ska kolla. - Nej, stanna här.
Varför står det fel? Jag vill prata med auktionsförrättaren.
Bernie, du har pratat med honom. Du hjälpte honom med priserna.
- Det har jag inget minne av. - Okej.
Om det inte finns nerskrivet var det inte så.
- Det står i ett mejl. - Var är min bil?
- Din bil? - Hon tog den.
Bernie, vi kör fram din bil efter ditt tal.
Och varför...? Nån sa att mattan skulle vara blå, och den är helt...
Bernie?
Hur mår du, Bernie?
Bernie, vad kan jag göra?
Piller.
Piller? Var är de?
Chris, jag ringer efter en ambulans. Kolla i hans väska och jacka!
Hitta pillren och kom hit med dem!
Bernie?
Är han död?
Han är död.
49 MINUTER TILL KNUFFEN
Har du ringt efter en ambulans?
- Han är död. - Jag vet, men ändå.
Vänta lite.
- Ska du inte ge honom hjärt-lungräddning? - Jag har försökt. Han är död.
Ska du ringa nån?
Vänta lite, bara.
Chris, lägg hans väska och jacka på kontoret.
Jag måste få andas lite.
Förlåt, Bernie.
Det kommer strax in 70 personer här.
Lägg de två på bordet.
Gud, hans tal...
Lägg dem på bordet.
Sjuttio personer kommer snart. De får inte se det här.
Håll hans ben, vid knäna.
Hjälp mig, Chris.
- Ta hans ben. - Förlåt, Bernie.
Har du honom?
Går det bra?
Ja. Vi måste bara lägga honom på kontoret.
Vi kan inte bara lägga honom där.
Vi måste få bort honom.
De måste få ut kroppen,
så nu släpar han ut ett lik utan att ifrågasätta det. Mycket bra.
Gud!
Förlåt, Bernie.
Bra. In med honom.
Ska vi lägga honom här?
Lägg ner honom här.
Ska vi lägga nåt under hans huvud?
Chris...
Japp.
Bra jobbat.
Okej.
Jag har inte gjort nåt.
- Ska vi ringa nån? - Det kommer folk nu.
Ta det lugnt. Vi ska ringa nån, men inte nu. Okej?
- Okej. - Han kan inte ligga så.
Vad är det i den där lådan, Chris?
- Vi kan inte lägga honom i lådan. - Vad är det i den?
Presenter...
Ta ut dem och lägg dem på bordet.
Vi ska väl inte lägga honom i lådan?
Vi hämtar honom efteråt.
Vi kan inte.
Det gäller välgörenheten, pengarna och barnen.
Det handlar inte om pengar. En man dog i kväll. Vi måste göra nåt.
Det här är Bernies arv. Han ville hjälpa barnen. Vi måste göra det här.
Vi ska låta Bernie vara här, i lugn och ro, och med lite värdighet.
Sen, efter auktionen, hämtar jag honom, och han fick bara en hjärtattack.
Barnen får sina pengar. Alla klarar sig. Okej?
- Inte Bernie. - Det är klart.
Värdighet är inte i en låda. Kom igen.
Chris, Bernie är borta. Vi ser bara till att allt går som det ska i kväll.
- Vem ska hålla hans tal? - Chris, öppna lådan åt mig.
Ta hans ben.
Bernie, vi ska bara lägga dig här tills auktionen är slut.
Så där ja. Var försiktig.
Nu har vi nått en punkt där Chris gömmer en död kropp
i en låda, och han har inte lyckats stoppa det.
Vi ökar trycket så sakteliga.
Jag går ut, och sen hämtar jag dig. Okej?
Du ringde hans familj. Tänk om de kommer.
Vad gör vi då?
Det är för sent. Jag skulle ringa efter en ambulans, men han dog.
Ambulansen är inte till nån hjälp.
- Behåll fokus. Okej? - Japp.
- Du gör inget fel.
Okej? Det blir bra med Bernie efter auktionen.
Alex, gå in.
Hej, Tom. Nicholas blir lite sen.
Okej.
Han undrar om han kan parkera på den översta parkeringsplatsen.
- Ja, det går bra. - Det är inga problem, Nicholas.
Vi ses strax. Hej.
Jag behöver ett papper. Det är katastrof med bilarna som har parkerat utanför.
Nåja, nu har jag allt.
Jisses! Jag måste sätta mig ner en stund.
Jag har Bernies nycklar.
- Jag kan ta dem. - Väldigt fin BMW.
Tamara vägrar sitta jämte Veronica. De bråkar.
Alex, du får ta det.
Nämn inte Milano. De sitter vid bord tre.
- Visst. - Vi ses sen.
- Alla börjar komma in. - Vi ska strax gå in.
Man ser att han är helt...
Han gillar det inte.
Vi går till auktionen nu.
- Det går fint. - Tom, ursäkta.
- Nicholas, auktionsförrättare. - Jäkla trafik. Och parkeringen sen...
- Du måste vara Bernie. Hej. - Hej.
Kan vi växla några ord?
Han har förväxlats med Bernie, döingen,
och det förväxlingsfröet börjar nu gro.
- De passar så bra ihop. - Ja.
När det gäller auktionen får du bestämma.
Prata med Alex så fixar hon det åt dig.
- Hinner jag? - Jadå.
Vi ses strax, Tom. Tack.
Han vet väl att jag inte är Bernie?
Spela med. Ingen vet hur Bernie ser ut.
Jag kan inte vara Bernie.
Han tog fel, bara. Det är allt. Klar?
- Ja. - Då...
Ta dig samman. Det måste jag också göra.
- Jag ska sitta jämte dig, va? - Självklart. Jag lämnar dig inte.
Auktionen ska strax börja.
Chris har hjälpt Tom
att släpa Bernies lik in på ett kontor och ner i en låda.
Dessutom har han förväxlats med Bernie och är förstås bekymrad för det.
Han vill inte låtsas vara Bernie.
De har gått in på auktionen.
Saker och ting kommer att fortsätta eskalera.
Chris måste uppföra sig normalt i ett rum fullt av högt uppsatta gäster.
De är där av en anledning.
Människor är mer troliga att göra som de blir tillsagda
i ett rum fullt av främlingar. Vi gör allt för att passa in.
Push förbättrar livet för många unga människor
som lider i dagens samhälle.
Det är jättebra att de uppmuntrar folk till att prova på nya saker.
Tack, Push, för ert otroliga arbete med att förbättra livet för barn och ungdomar.
Hej, jag heter David Tennant. Jag stödjer Push och deras fantastiska arbete.
En rad kändisar önskar lycka till inför evenemanget.
De vet att det är en bluff.
De vet att det inte är på riktigt.
De flesta av dem har varit gäster i mina tv-program.
Jag undrar om Chris märker det.
De höjer statusen och ökar trycket på Chris att hålla tyst.
Vi gör vårt land bättre.
Det är en ny välgörenhet.
Den riktar sig till unga människor och sprider glädje
i urbana områden där det är ont om just glädje.
Hej. Jag heter Griff Rhys Jones. Jag ville bara önska lycka till.
Hej, allihop! Vi ville bara önska lycka till på kvällens invigning.
Push är en underbar organisation som jobbar hårt.
Den förändrar livet för dem som verkligen behöver det.
Så kör på.
Lycka till, och kom ihåg att göra vad som än krävs.
Vad som än krävs.
Push - vad som än krävs.
- Vad som än krävs. - Vad som än krävs.
Push - vad som än krävs.
Jag måste hålla ett snabbt tal. Jag är strax tillbaka.
- Där? - Jag är strax tillbaka.
Vad som än krävs.
God kväll, mina damer och herrar.
Ett stort tack för att ni är här i kväll.
Jag vill att ni dricker massor och spenderar ännu mer.
Jag ska inte säga så mycket mer, utan överlåta er till proffset
som ska underhålla oss i kväll: Vår auktionsförrättare Nick.
Tack så mycket, Tom.
Tack.
- Tack, Tom Monroe! - God kväll!
Jag heter Nicholas Lumley.
Kvaliteten på kvällens föremål är smått ofattbar.
Det finns en person här inne som vi ska tacka för det.
Han är blyg. Ni känner troligen inte honom.
Han är en enstöring som vi är glada att ha här i kväll.
Mr Bernie Right, mina damer och herrar, sitter där borta. Ge honom en varm applåd.
Ställ dig upp.
Utmärkt.
Bernie vill säga några ord om varför han har valt att donera så generöst.
Jag har hans tal.
Jag kan inte läsa det.
Läs innantill.
Gå upp, läs talet, och kom sen tillbaka.
Läs talet, ordagrant.
Okej? Läs talet.
Vad som än krävs!
Det är en svår situation för Chris. Vad hade du själv gjort?
Hade du stoppat hela evenemanget eller låtsat vara huvuddonatorn,
som du vet ligger död i rummet intill?
Ge honom en jättestor applåd. Välkommen, mr Bernie Right!
God kväll, allihop.
Jag är lite nervös, så ha tålamod.
Jag pratar sällan inför stora folkmassor.
Ni verkar glada att se mig. Det är bra.
Jag är inte bara här för att öppna mitt checkhäfte.
Ni ska kunna slutföra era kontrakt och bygga centret.
I de första sidorna står allt ordagrant.
Jag har inga egna barn än. Jag är hyfsat ung, så förhoppningsvis...
Men tack vare Push känns det som om jag har tusentals.
Nu står det bara två punkter:
"Berätta historien om bananen" och "avsluta med skämt".
Jag tänkte avsluta med ett skämt.
Vad är runt och gör tusentals barn besvikna?
Förhoppningsvis inte min check om den saknar täckning.
Hur som helst...
Tack så mycket.
Gräv djupt i era fickor. Det är för en jättebra sak. Tack.
Mr Bernie Right, mina damer och herrar.
Då drar vi i gång. Tjugofem föremål ska säljas. Det bör gå rätt snabbt.
Min assistent Holly ska jobba stenhårt.
- Fantastiskt bra gjort. - Okej.
Vem börjar med att bjuda 2 000 pund?
Genom att hålla talet har han bekräftat att han är Bernie. Det är en enorm lögn.
Det är så svårt för honom att komma ur det. Han är rejält insyltad.
För 5 000 pund!
Första, andra, tredje - såld!
Vårt första föremål. Tack.
Nu är det dags för kvällens överraskning.
Nu ska vi roa oss lite. Vi har ett hemligt föremål.
Vi gillar att göra så här. Vi ska ta in en hemlig låda.
Nu får alla chansen att lägga ett bud.
Vi börjar lågt. Om ni inte har varit på auktion förut...
Vart ska de?
Vem vill bjuda först?
Vänta... Chris.
Vänta.
Fan också.
Den första hemliga lådan kommer in. Det är nåt jättefint i den.
Det är inte bara ballonger eller fjädrar.
Det är värt att bjuda på.
Vänta.
Fan.
- Tom... - Chris, ta det lugnt.
Mina damer och herrar, vår hemliga låda är värd att bjuda på. Vem vill börja?
Vi måste vinna lådan.
Jag kan inte bjuda. Det är min välgörenhet.
Du får bjuda. Jag betalar.
Vi måste vinna lådan. Förstått?
Okej.
Ett och fem. Två tusen.
- Två och fem. Tre tusen. - Bjuder ni där bak, madam?
Tre tusen. Jag tar 3 500. Det är ett fint föremål.
Ny budgivare där bak. Fyra tusen. Fem. Det är vår mecenat.
Det är bra.
Sex tusen från er, sir.
Sju tusen. Bernie bjuder 7 000 pund.
Tack så mycket. Sju tusen pund.
Åtta! Nio tusen! Bernie har högsta budet.
Han vill gärna ha den. Han kanske vet vad som är i.
Nio tusen pund. Vår mecenat har högsta budet.
Såld till Bernie Right för 9 000 pund!
Kan vi flytta den?
Nu blir det spännande!
Vi vill alla veta vad det är i den, visst?
- Vill vi se vad det är i lådan? - Ja!
- Vill vi öppna lådan och ta pengarna? - Öppna lådan!
Öppna lådan!
Minns du vad det var i lådan?
Minns du? Bara surfplattor.
Kika i den och säg att det är surfplattor.
- Det är allt du behöver göra. - Han kommer! Hurra!
- Då så! Öppna lådan. - Öppna lådan.
Jag vill inte avslöja hemligheten. Jag håller den för mig själv.
- Nej! - Tyvärr!
- Tyvärr. - Öppna den!
Han öppnade inte den, vilket är lite dumt.
Chris vet inte att det är ett falskt alarm.
Det är inte lådan med Bernie inuti.
Den är kvar på kontoret.
Det är första gången som han vägrar att göra som han blev tillsagd.
Han måste få veta att kroppen är kvar på kontoret.
Då fortsätter vi.
- Bra jobbat. - Jag har goda nyheter.
Det kommer en hemlig låda till lite senare!
Men...
Jag lovar att det är nåt fantastiskt i den!
Vi går härifrån, lugnt och försiktigt. Lugnt, Chris.
Kom.
Sex tusen pund från damen.
Ger nån sex och fem? Ser jag 6 500 nånstans?
Sextusen femhundra.
Tack gode gud!
Var kom den ifrån?
Lådor...
Det var en annan låda. Förtydliga det.
Vet du vad? Det är lugnt.
Det stod en till här under. Herregud!
Vi kan inte lämna den här. Jag vet vad vi gör.
Nycklar. Jag har hans bilnycklar.
Sa Alex var hon ställde hans bil?
Ingen aning. Han blockerade framsidan.
Nånstans på framsidan. Så här gör vi:
Vi tar kroppen, sätter den i bilen
och får det att se ut som om han fick en hjärtattack i bilen. Nån hittar honom.
Vi hittar honom efteråt.
- Vi hittar honom. - Okej.
Mycket bättre. Men vi kan inte bära honom.
Ge mig en sekund, bara.
Jag vet! Det står en rullstol på framsidan.
Jag hämtar den.
Vi sätter honom i rullstolen, tar ut den. Det ser ut som nån som mår dåligt.
Jag hämtar rullstolen och är strax tillbaka. Okej, Chris?
Chris är nu intrasslad i ett nät av lögner.
Det är viktigt.
Han måste känna att det bara finns en utväg när han når resans slut.
När han blir tillsagd att begå mord.
Ett tusen tvåhundra pund är bjudet.
Okej?
- Klarar du dig? - Ja.
Bra. Då så...
Har du honom?
Bara så att ingen ser hans ögon.
- Varför skulle han ha solglasögon inomhus? - Han mår inte bra. Vi hjälper honom.
Ta rullstolen. Jag kollar att kusten är klar.
Jag vill inte ta i honom, men fixa hans kläder.
Bernie, jag ska bara göra dig lika stilig som du alltid är.
En sista resa, gamle vän.
Chris, djupt andetag.
Ingen kommer väl att stoppa mig?
- Ingen stoppar oss. - Eller rör vid...
Lugnt och fint.
Alla är upptagna med auktionen. Visst?
Vi har ett utropspris på 1 000 pund för den här.
Det är mycket rimligt. Börja med 1 000 pund.
Tusen pund är bjudet. Tack, madam.
Två tusen. Tack, sir.
Två och fem. Tre tusen. Tack.
Fyra tusen pund. Det är 4 000 som gäller.
Lägg den i din ficka!
Ett nytt bud där bak - 5 000. Herren i rullstol.
- Fem tusen pund. - Jag tror att vi la ett bud.
Jag säljer till 5 000 pund!
Sex tusen! Tack, damen!
Damen har bjudit 6 000 pund.
Herren är borta. Till 6 000.
Det står några utanför.
Fan också...
De står bara där.
Kom.
Vi sätter honom här.
Vi kan inte lämna honom i rullstolen. Nån kanske hjälper honom.
Vi sätter honom i soffan och får honom att se överförfriskad ut.
Sen hämtar vi bilen, kör fram den och bär ut honom.
Vi får inte igenom rullstolen där. Det är en roterande dörr.
- Det är inte bra för säkerheten. - Jag vet, det är löjligt.
Chris, ställ den där jämte. Göm den lite.
Bernie, vi är strax tillbaka. Sen bär vi dig till din bil.
In med fyllona.
Vilka är de?
De är... inga.
Bry dig inte om dem. De är bara lite småfulla.
- Okej? Dave! - Tom, hur är läget?
- Allt bra? - Hur är läget?
Har du träffat Ben?
Ben är min polare.
Härlig kväll.
Ni har visst tagit några glas.
Ge mig en kram.
- Han har... - Jaså?
Kolla honom!
Grabbar, han har bara druckit lite för mycket.
- Läget? - Låt honom vara.
Chris, de är harmlösa. Spela med.
Jag hämtar bilen. Du bär ut honom. Spela med, bara.
Vi tar en bild. Du får ta den.
Nej.
- Sätt dig. Jag tar en. - Nej, inga bilder.
- Här. - Ja, ta en bild.
Inga bilder.
Släpp honom!
Det är lugnt!
- Ni två är aspackade. - Okej, visst.
Väck.
Är det din farsa?
- Nej. - Är det din brorsa?
- Tänk om det var din pappa. - Okej, visst. Det är lugnt.
En bild, bara.
Bra?
Han såg till att han inte kom med. Strålande.
Han vill inte ha några bevis mot sig, så han såg till att Bernie inte kom med.
Ni kanske tycker att Bernie har varit fantastiskt bra på att spela död.
Det är för att det där inte är Bernie.
Hur mår du, Bernie?
Piller? Var är de?
Chris, jag ringer efter en ambulans. Kolla i hans väska och jacka!
Hitta pillren och kom hit med dem!
Byt ut kroppen nu.
Den som valdes till experimentet
behövde vara helt övertygad om att liket var äkta.
Är han död?
Han är död.
Det skulle både se äkta ut och kännas som ett riktigt lik.
Så för två månader sen...
Hej.
...tog jag hjälp av Oscarvinnarna Lou och Dave Elsey från Igor Studios.
För att experimentet ska lyckas måste döde Bernie vara fullständigt övertygande.
Därför kopierade man varenda rynka i skådespelaren Simons ansikte.
- Den borde lossna... Så där! - Snyggt.
- Det är du i negativ. - Vikten är otrolig.
- Visst är den? - Det hade jag inte väntat mig.
Man gjorde en gjutning av varenda detalj, inklusive armar och ben...
Inte det minsta tråkigt!
...hans skinkor, öron, och insidan av hans mun.
Okej. Spotta ut det om du vill.
- Förlåt. - Ingen fara. Vi provar igen.
- Det är han. Eller hur? - Ja, gjuten i lera.
Jag har tänkt på det sen vi pratades vid senast.
Jag har mer panik nu än förut.
Vi har inte råd med några misstag.
Jag ligger vaken om nätterna.
Du också? Bra.
I vanliga fall ska det bara se bra ut.
Ingen vet hur det känns. Nåt jag har tänkt på
är att vi ska ha senor, ådror
- och allt. - Ja.
Vi får lösa det.
Det krävs oerhörd detaljrikedom. Det ska kännas naturligt,
som hud och ben, och vikten av allt det ska vara
realistisk.
Jag hade inte riktigt tänkt på alla de detaljerna.
Simons hårväxt fotograferades
så att hårstråna kunde matchas och placeras i den konstgjorda huden.
Jag fäster lite hår i öronen och näsan.
Alla de små detaljerna skapar ytterligare ett lager som övertygar...
Efter två månader fick vi vår leverans.
Det är helt ofattbart.
Att se sig själv i spegeln...
Det är som att jämföra snabbnudlar med en bankett. Det är inget!
Det förbereder en inte för tredimensionell perfektion.
Det är första gången i specialeffekternas historia:
En mänsklig kopia som rör sig rätt, känns rätt...
Man känner benen under.
...och ser perfekt ut.
Ingen skulle tro annat än att den är äkta.
17 MINUTER TILL KNUFFEN
Nu räcker det för i kväll, grabbar!
Vi går in till auktionen och spenderar lite pengar.
Kom igen. Gå nu. Ni har haft en bra kväll.
Hej då, grabbar. Ha det bra.
Vilka är de?
De är bara... Jag hittar inte bilen.
Jag hittar inte bilhelvetet! Fan!
Tom! Lugna ner dig.
- Vatten. - Det går bra.
Jag har en bättre idé. Mycket bättre.
Vi lägger honom längst ner på trappan.
Varför det?
- Det ser ut som om han har ramlat ner. - Nej, dålig idé.
Vi har inget val. Vi kan inte ta den vägen. Vi måste ditåt.
Trappan är det enda alternativet.
Vi diskuterar när vi kommer dit. Sätt honom i stolen så går vi.
När alla har gått letar vi upp honom, och allt blir bra.
När alla har gått... Jag röker.
Vi går runt hörnet: "Där är Bernie!"
Kom, Bernie.
Så.
Chris, du skjuter på. Jag kollar att kusten är klar.
Kom.
Det borde inte vara nån här, men vi tar det försiktigt ändå.
Bra jobbat.
Ta det lugnt. Jag kollar läget.
Okej, kom.
Chris, om vi gör det här är vi klara. Då är allt lugnt.
- Det är inget bra ställe att lägga honom. - Det är mycket nu. Så här löser vi det.
Ta hans ben igen.
Jag ska bara ta tag i hans armar. Kom igen, Bernie.
Okej.
Vi lägger ner honom.
Vi lägger honom där, på sidan.
Så där ja. Bra.
Kom.
Så.
Det som har hänt... Låt mig tänka.
Han mådde inte bra. Han ramlade nerför trappan.
Han fick en hjärtattack.
Vänta.
Om han har ramlat, då borde han väl ha blåmärken?
Nej!
- Vi måste ge honom blåmärken. - Nej.
- Det hade han ju haft. - Han kanske bara föll ihop.
Det gör inte ont på honom. Det är viktigt.
- Han är ju död. - Ja.
- Han känner inget. Sparka honom. - Nej.
Okej. Jag ville bara tänka på allt.
- Han ligger bra där. - Ja.
Prova igen. Det gör inte ont. Han är död.
- Sparka honom i magen. Det gör inte ont. - Nej, du rör honom inte. Så är det bara.
Visst. Okej.
- Ingen rör honom. - Ta stolen.
Vi hade hoppats på att han skulle sparka på kroppen, men det gjorde han inte.
Det är andra gången som Chris inte har gjort som vi ville.
Han kanske inte gör det ändå. Jag vet inte. Men bra för honom.
Killarna som var på taket innan är där ute. Du träffade ju dem.
- När vi går förbi dem säger vi hej. - De vet vem jag är.
De som träffade Chris tidigare har varit på taket hela kvällen.
De har inte sett honom låtsas vara Bernie.
- Hejsan. - Hej.
Kommer ni ihåg Chris?
- Absolut. - Eugene, Alex, Graham.
- Allt väl? - Hej, Chris.
- Är det du som är Tom? - Ja.
Hej, jag heter Nicky. Jag är Bernies fru.
- Trevligt. - Jag har hört så mycket om dig.
Var är Bernie? Jag får inte tag på honom.
- Han är ute och röker. - Jaha.
Jag måste prata med honom. Han svarar inte i sin telefon.
Kan jag göra nåt?
- Kan du se till att han tar sina piller? - Ja.
- Han skulle ta dem för 20 minuter sen. - För vad?
Det är en slags sovsjukdom. Om han får ett anfall
blir han lite vit, svettig och får väldigt låg puls.
Han ser hemsk ut, som om han vore död.
Du menar att han lever?
Javisst! Lägg bara honom i en bekväm ställning.
Om han får ett anfall. Det får han nog inte.
Hur många piller ska han ha?
- Nicky! Hur många piller? - Två.
- Två? - Ja.
Okej, hej då.
Att frun släppte bomben att Bernie inte är död trots allt
kommer nu att accelerera handlingarna som leder till den sista stunden på taket.
- Tom, hur mår du? - För helvete. Hörni...
Alltså...
Jag fixar inte det här. Följ med. Jag ska förklara.
- Tom, vad är det? - Följ med så förklarar jag.
- Okej, kom. - Vad är det som händer?
- Jag vet inte. - Chris?
De ska gå till kroppen och berätta vad som har hänt.
Du gör mig nervös.
Chris, vi behöver deras hjälp. Berätta allt.
Berätta allt som har hänt i kväll.
Nu?
- Ja, berätta allt. - Berätta vad då?
Okej... Alltså...
Kan du förklara?
Chris, berätta för dem. Vi behöver deras hjälp.
Jag presenterades för Bernie, en trevlig man.
Han fick ett anfall som vi på grund av hans ålder
och hälsoproblem antog var en hjärtattack. Så, tyvärr...
Vi trodde att Bernie hade gått bort,
vilket är förfärligt. Det här är fruktansvärt...
Eftersom det var ett stort evenemang bestämde vi oss för...
"Vi bestämde", säger han.
Han blandar in sig själv.
Jag låtsades vara Bernie.
Jag...
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag är hemskt ledsen.
Var är Bernie nu?
Vi satte Bernie i en rullstol och la sen honom nedanför trappan.
Tyvärr gjorde vi bara det för att hans död skulle verka naturlig.
Jag och Tom ska ta hand om allt sen, med sjukvårdare...
- Okej. - Ingen har gjort nåt fel.
Men nu hörde vi om hans anfall.
- Han behöver sina piller. - Ge honom pillren!
- Driver du med mig? - Är det här ett skämt?
- Är det...? - Vänta lite.
- Chris. - Vad händer?
Vi la ju honom här.
Är det här ett skämt? Det är inte roligt.
- Var är Bernie? - Vi la honom här.
Chris, vi la ju för fan honom här.
Här uppe är jag, era jävlar! Sparka honom i magen!
- Lägg honom i lådan! - Bernie!
Taket! Kom!
Är du säker på att han är på taket?
Okej.
Allt som har hänt i experimentet har noga koreograferats.
Man har gjort Chris foglig genom att ge honom små enkla uppgifter.
Han har pressats till att flytta och gömma en kropp.
Och han har erkänt för Pushs styrelse.
Hans handlingar kan innebära stora problem för dem och äventyra välgörenheten.
Okej, kom.
3 MINUTER TILL KNUFFEN
Bernie.
Lägg honom i lådan! Sparka honom!
Förlåt, Bernie.
Du lät mig dö!
Det är dags.
Ni får inte ett öre!
Jag hörde vartenda jävla ord!
- Sparka honom i magen. - Sparka honom! Dra åt helvete!
- Ni är mina vittnen! - Lugna ner dig.
- Nej! Jag ska röka en cigarettjävel! - Här.
Jag skiter i säkerheten! Ge mig en cigarett!
Hörni, kom hit!
Vad fan har ni gjort?
- Bara det han sa åt mig. - Inte så högt.
Ni kommer att hamna i fängelse. Fattar ni det?
Han är miljonär. Han ser till att ni hamnar i fängelse.
Vad ska vi göra? Jag tänker inte bli av med kontraktet.
Jag har löner att betala ut!
Välgörenheten är körd, Tom.
Han kommer att stämma oss. Vi blir av med jobben.
- Vad ska vi göra? - Jag vet inte.
- Jösses! - Har du gett honom pillren?
Han måste vara försiktig. Han kan ramla.
Nej, jag vet.
Han kom upp hit, hade druckit för mycket...
- Han har inte tagit pillren. - Än sen?
Jösses!
En olycka. Han fick ett anfall, en olycka hände.
- Nej. - Det är allt.
Hans anfall får honom bara att somna. Det dödar honom inte.
När han var död, som ni trodde, var allt bra.
Det var det inte alls. Tro mig.
Hur tror du att det blir i fängelset då?
Du låtsades ju vara han. Det är bedrägeri!
- Vi måste fatta ett beslut. - Ja.
Alla måste vara med på det.
Kom igen!
Aldrig. Jag tar fängelset.
Du åker ändå i fängelse.
- Chris, det är det enda sättet. - För att slippa fängelse.
Det är det enda sättet.
Vi håller oss till samma historia.
- Samma historia. - Okej.
Alla är med.
Okej.
Så... Vem ska göra det?
- Göra vad då? - Det är väl uppenbart?
- Vad som än krävs. - Göra vad då?
- Chris, det måste bli du. - Nej.
- Det måste bli du, Chris. - Jag vet inte vad ni pratar om.
Vi pratar om att han råkar ut för en olycka.
Oroa dig inte. De jobbar för mig.
Gå fram till honom, lägg handen på hans rygg...
- Vad som än krävs. - ...och knuffa honom.
- Du måste göra det, Chris. - Vad som än krävs.
Gå fram till honom, lägg handen på hans rygg och knuffa honom.
Gör det.
- Aldrig. - Vad som än krävs.
- Hör på... - Nej. Aldrig.
Vad som än krävs! Gör det!
Jag tänker inte göra det.
- Antingen gör du det eller så går du. - Jag går.
Jag går.
Jag håller upp händerna. Jag tänker inte... Aldrig. Tyvärr.
Tyvärr. Aldrig.
Jag går.
Chris!
Hej. Allt bra?
- Nej. - Inte? Okej.
Ta det lugnt. Det var ett program om socialisation,
om hur fogliga människor blir och hur långt det kan dras,
om man skulle knuffa nån från en byggnad.
Det gjorde du inte. Bra jobbat!
- Åh, nej! - Kom upp och hälsa.
Bra jobbat. Fantastiskt. Det här är Simon.
Nu vill jag knuffa ner dig från byggnaden.
Chris tog tillbaka ägandeskapet av sina beslut.
Men vi gjorde inte bara det här med Chris. Under två dagar gjorde vi fyra experiment.
DE ANDRA TRE
- Trevligt. - Tack, Alex.
- Martin? - Ja.
- Hannah. - Ja!
Är det inget kött i dem?
- Knappt nåt kött. - Knappt nåt kött eller inget kött?
I med dem.
Jag kan inte. Min mamma är vegetarian.
Kom igen!
Hon skulle aldrig förlåta mig.
MÖTE MED BERNIE
- Trevligt, Bernie. - Hans högra hand?
Ska vi börja med en drink?
Hej, jag heter Eugene Turkington.
Jag heter Eugene Speller.
Eugene Wykes.
- Det är mitt efternamn också. - Är det sant?
- ...när du kommer hem i kväll. - Jag förstår inte...
Bernie?
DÖDSFALLET
Han är död.
Ta hans ben. Förlåt, Bernie.
Du ska få lite lugn och ro, Bernie.
Hannah, du måste behålla fokus.
Ingen vet hur han ser ut. Bernie, Bernadette.
Du måste vara Bernie.
Du måste vara Bernie. Hej.
"HISTORIEN OM BANANEN"
Jag fick en banan, men jag ville inte ha nån,
så jag låtsades äta den,
men jag slängde den i soptunnan.
Tack.
SPARKEN
Lägg honom på sidan.
Han borde väl ha blåmärken?
Ja.
Sparka honom i magen. Jag håller utkik.
Bra. Ta stolen. Det är klart.
En till. Det borde räcka. Bara en till.
Kom igen. En sista.
- Jag sparkade honom i magen. - Herregud!
Jag hade inget val.
Bernie, förlåt!
Sparka honom i magen?
Ni lät mig dö!
Jag hörde vartenda jävla ord!
Sparka honom! För helvete, sparka honom!
KNUFFEN
Vad fan ska vi...? Sparkade du honom?
Hur tänkte du? Han skickar dig i fängelse.
- Det fattar du väl? - Ni hamnar i fängelse.
Det är ju bedrägeri.
Vi måste lösa det här. När ni trodde att han var död,
då var det ju lugnt. Allt var lugnt.
- Nej. - Vi måste fatta ett beslut.
- Vad som än krävs. - Han kom upp och var med om en olycka.
En olycka.
Alla sex. Okej?
Herregud.
- Bra. - Ja, okej.
Vem ska göra det?
Det är väl uppenbart?
- Hannah. - Hannah, du frågade vad jag kunde göra.
Det måste bli du, Martin.
- En liten knuff, bara. - Vad som än krävs.
- Knuffa honom. - Vad som än krävs.
- Vad som än krävs - gör det! - Vad som än krävs.
Gör det.
- Vad som än krävs. - Vad som än krävs.
Vad som än krävs.
- Vad som än krävs. - Vad som än krävs.
Vad som än krävs.
Knuffa!
För helvete...
Går det bra?
Jag vet, det är förfärligt. Går det bra?
Han mår bra. Kom och titta.
Ser du att han hänger i ett rep?
Om du håller för ljuset ser du honom där nere.
Titta. Han mår bra.
Okej?
Det var arrangerat för att se om du skulle göra det.
De flesta hade gjort det.
Jag fattar inte att jag gick med på det.
Jag lät nästan bli.
Ja, du stannade till. Jag såg dig.
Du stannade till och sen... Ja.
De flesta har knuffat. De flesta har gjort det.
Okej? Ge mig en kram.
Bara andas.
Vi går ner och hälsar på alla.
Och tar ett glas.
Tänk att jag gjorde det.
Jag följer regler. Jag är väldigt foglig.
Det kommer inte att förändras. Jag bara är sån.
Men jag ska börja stå på mig mer och göra saker som jag faktiskt vill.
På det sättet har det nog gjort mig lite starkare som person.
Jag trodde inte att jag skulle göra nåt sånt,
utan istället säga: "Nej, jag vägrar."
Jag ska försöka leva livet till fullo och inte påverkas av andra.
Man kan inte alltid vara på sin vakt. Så kan man inte ha det.
Men jag tror helt klart att när vissa situationer uppstår
ska man tänka sig för: "Vad är det jag gör?"
Experimentet handlade inte om vem som knuffade och inte.
Poängen var att det fick deltagarna att agera på ett sätt som gick emot
deras värderingar, deras personligheter.
Vi är alla oerhört mottagliga för den här typen av påverkan,
vare sig den kommer från ens likar eller en ideologi.
Det är som om vi får nån annans manus på hur man ska leva,
för att uppfylla deras övertygelser och ambitioner.
Genom att förstå hur vi kan bli manipulerade
kan vi bli starkare. Vi kan säga nej.
Aldrig. Tyvärr.
Vi kan stå emot.
Undertexter: Sebastian Andréasson